Hematohidrosis (bloody sweat) is a symptom of trophic damage to the vascular wall, in which sweat mixes with blood and seeps onto undamaged areas of the skin in the form of red or pink liquid (depending on the ratio of sweat to blood). In our study we have analyzed 25
case reports of hematohidrosis in children, reported throughout the world using PubMed, ResearchGate with detailed description and opened access. We took into consideration: age of the patient, sex, location of bloody excretion, cause or trigger, treatment and its effectiveness. Our clinical
case present a 9-year-old girl complained of a periodic bleeding from the intact skin of the face, neck, thighs (without visible damage to the skin) manifested by red or pink liquid, nosebleeds, and bloody discharge from the mucous membrane of the eyes. The secretions were of varying intensity and lasted up to several hours. Most of all episodes are associated with a strong emotional exertion. One of the theories of hematohidrosis pathogenesis is evident vasoconstriction of the blood vessels surrounding the sweat glands, provoked by hyperactivation of the sympathetic nervous system, which is followed by their excessive vasodilation up to rupture and blood entering the sweat gland ducts. Capillary endothelial cells are known to contain β2-adrenoceptors, which, through the modulation of nitric oxide release, cause endothelium-dependent vasodilation. Blocking β-adrenoceptors (for example, propranolol) prevents excessive vasodilation of blood vessels and, accordingly, their rupture and blood flow to the sweat gland. We managed to find out that the patient\'s bloody sweat was a manifestation of a separate pathological phenomenon, and not one of the symptoms of another disease. A properly formed treatment complex and the great trust of the parents enabled to stabilize the child\'s condition, and later to cure her. Currently, hematohidrosis is recognized as an independent disease that requires in-depth study of the triggering mechanisms of development, pathogenetic and clinical features.
Hematidrozė (prakaitas su krauju) yra trofinio ląstelės sienelės sužalojimo simptomas, kai prakaitas susimaišo su krauju ir prasisunkia į nesužalotas odos vietas raudono ar rausvo skysčio pavidalu (spalva priklauso nuo prakaito ir kraujo santykio).Šiame tyrime buvo išnagrinėtos 25 visame pasaulyje atliktos atvejų analizės, kai hematidrozė pasireiškė vaikystėje. Buvo panaudotos PubMed ir ResearchGate duomenų bazės, remtasi detaliais aprašais ir atvira prieiga. Atsižvelgėme į šiuos aspektus: paciento amžius, lytis, kraujingų išskyrų vieta, priežastis ar sukėlėjas, gydymas ir jo efektyvumas.Mūsų klinikinis atvejis pristato 9 metų mergaitę, kuri skundėsi nuolatos besikartojančiu kraujavimu iš nesužalotos odos veido, kaklo ir šlaunų srityje (ant odos nebuvo jokių matomų sužalojimo požymių). Veržėsi raudonas arba rausvas skystis, bėgo kraujas iš nosies. Be to, iš gleivinės akių membranos veržėsi kraujingos išskyros. Šių išskyrų intensyvumas buvo įvairus, ir epizodai trukdavo po keletą valandų. Beveik po visų protrūkių buvo stiprus emocinis išsekimas. Viena iš hematidrozės patogenezės teorijų yra aiškiai matoma kraujagyslių, supančių prakaito liaukas, vazokonstrikcija, kurią sukelia simpatinės nervų sistemos hiperaktyvavimas. Tada būna perteklinė vazodilatacija. Kraujagyslės sutrūkinėja, ir kraujas patenka į prakaito liaukų latakus. Žinoma, kad kapiliarinės endotelinės ląstelės turi β2 adrenoreceptorius, kurie, moduliuodami azoto oksido išskyrimą, sukelia nuo endotelio priklausomą vazodilataciją. β adrenoreceptorių blokavimas (pavyzdžiui, panaudojant propranololį) neleidžia įvykti perteklinei kraujagyslių vazodilatacijai, ir todėl jos nesutrūkinėja. Tad kraujo tėkmė į prakaito liaukas yra nutraukiama.Mums pavyko nustatyti, kad pacientės kraujingas prakaitas buvo atskiro patologinio reiškinio apraiška, o ne vienas iš kitos ligos simptomų. Tinkamai sudarytas gydymo kompleksas bei parodytas didžiulis pacientės tėvų pasitikėjimas leido stabilizuoti mergaitės būklę ir galiausiai ją pagydyti. Šiuo metu hematidrozė yra laikoma nepriklausoma liga, kuriai reikia išsamių tyrimų, norint išsiaiškinti, kokie mechanizmai ją sukelia ir skatina, bei kokios yra šios ligos patogeninės ir klinikinės savybės.